Моделі організаційних структур управління інноваційними проєктами у спортивних організаціях - Квасниця, Олег Михайлович; Квасниця, Ірина Миколаївна; Караулова, Світлана Іванівна (Академічні візії, 2025)
Анотація. У статті розкрито теоретико-методологічні засади формування та вдосконалення організаційних структур управління інноваційними проєктами у спортивних організаціях. Актуальність теми зумовлена зростанням ролі інновацій у забезпеченні конкурентоспроможності спортивних інституцій в умовах цифрової трансформації, підвищенням конкуренції на ринку спортивних послуг та необхідністю швидкого реагування на динамічні зміни зовнішнього середовища. На основі аналізу останніх наукових досліджень і публікацій визначено ключові тенденції у впровадженні інновацій у спорті та концептуалізовано підходи до формування ефективних моделей управління інноваційними процесами. Виокремлено проблеми, які залишаються недостатнього дослідженими, зокрема питання оптимізації взаємодії між функціональними підрозділами, забезпечення ресурсної підтримки інноваційних ініціатив і формування інноваційної культури всередині спортивної організації. Методологічну основу дослідження становить поєднання системного, структурно-функціонального, порівняльного та інституційного підходів, що дало змогу комплексно оцінити особливості та чинники впливу на вибір моделей управління інноваційними проєктами. У межах дослідження здійснено класифікацію традиційних і сучасних (гнучких) структур, проаналізовано їхні переваги та недоліки в контексті специфіки спортивної сфери. Особливу увагу приділено характеристиці функціонально, лінійно-функціональної, проєктної та матричної моделей, а також таких сучасних підходів, як Agile-, Scrum-, мережеві й гібридні структури. Доведено, що кожний тип моделі має власну управлінську логіку, ресурсні вимоги та рівень адаптивності до інноваційних процесів. Обґрунтовано, що ефективність реалізації інноваційних проєктів у спортивних організаціях значною мірою залежить від здатності керівництва забезпечити збалансоване поєднання стабільності операційної діяльності та гнучкості інноваційного розвитку. Доведено перспективність застосування гібридних організаційних структур, які дають змогу поєднати переваги традиційних форм управління та сучасних інноваційних підходів. Сформульовано висновок про важливість підвищення компетентності управлінського персоналу, розвитку міжфункціональної взаємодії та формування партнерських мереж як ключових факторів успішної інноваційної діяльності. Отримані результати можуть бути використані для удосконалення практики управління інноваційними проєктами у спортивних організаціях.