Технології й технологізація в системі сучасної освіти - Пушкарьова, Тамара Олексіївна; Гриценко, Олександр Петрович (Академічні візії, 2026)
Сенс статті полягає в семантичному аналізі поняття «технологія» в ході його використання у наукових розвідках педагогічного спрямування та в практичній діяльності освітніх організацій. Використані методи аналітичної експертизи дозволили провести методичний екскурс щодо модифікації сутнісної основи поняття «технологія» на різних часових відрізках і в різних освітніх середовищах. На основі загальнонаукових технік проаналізовано роль українських філософів і педагогів у технологізації освіти та модернізації навчального процесу. З’ясовано, що ефективна технологізація освітнього середовища потребує системного підходу до формування інноваційної моделі передачі навчальної інформації в дієвій зв’язці «учитель-учень». Роз’яснено, що цілеспрямовано-інноваційна діяльність педагогічного товариства гарантує досягнення рівнів світових освітніх технологій співвідносно до запитів українського суспільства. У аспекті основних результатів було засвідчено, що освітні технології – це певний педагогічний інструментарій, що впорядковує педагогічну діяльність та привносить до неї інноваційну складову, збагачуючи тим самим зміст навчання й підвищуючи рівень професійної компетентності вчителя, Інноваційні технології вбирають світовий досвід у галузі освіти й сприяють його розповсюдженню в реаліях сучасної педагогічної теорії та практики на підґрунті реформування національної освітньої системи. Наукова новизна розвідки полягає у подальшому дослідженні семантичного сенсу виразу «освітня технологія», яке, на відміну од існуючих, вивчає не стільки організацію, впорядкування та забезпечення структурної побудови освітнього середовища, скільки декларує гармонізацію трьох основних сфер освітньої практики: когнітивної (набуття знань, умінь або навичок); комунікативної (обмін суб’єктною інформацією); креативної (виконання активної творчої діяльності). Практична результативність від комплексної взаємодії обумовлених компонент має призводити як до підвищення інтелектуальної енергії навчального процесу, так і до розширення індивідуальних здобутків кожного із учасників технологічно-інноваційної навчальної діяльності.