Взаємозв’язок рівня тривожності та схильності до девіантної поведінки у підлітків 8–9 класів - Рибачук, Вадим Михайлович (Академічні візії, 2026)
Стаття присвячена вивченню взаємозв’язку між рівнем тривожності та схильністю до девіантної поведінки у підлітків 8–9 класів. Актуальність дослідження зумовлена зростанням проявів емоційного неблагополуччя та відхилень у поведінці сучасних школярів молодшого підліткового віку в умовах інтенсивних навчальних навантажень, соціальних змін та впливу цифрового середовища. Підвищена тривожність часто виступає внутрішнім чинником ризику, що сприяє формуванню дезадаптивних стратегій подолання стресу, зокрема адиктивної та девіантної поведінки. У теоретичній частині роботи проаналізовано психологічні особливості тривожності в підлітковому віці (Л. О. Матохнюк, О. М. Шпортун, Н. Ф. Шевченко, Є. М. Калюжна та ін.), а також сутність і форми девіантної поведінки, з особливим акцентом на адиктивні прояви (А. М. Самойлов, С. Д. Максименко, О. В. Крушельницька, Ю. В. Железнякова, Л. М. Вольнова та інші). Розглянуто когнітивно-поведінкові механізми взаємодії цих феноменів і роль сімейних, шкільних та соціокультурних чинників у їх формуванні. Емпіричне дослідження проведено на цілеспрямованій вибірці з 40 хлопців 8–9 класів Коростенського міського ліцею №2 імені В. Сингаївського Житомирської області (по 10 осіб із двох 8-х та двох 9-х класів, вік 13–15 років). Використано стандартизовані психодіагностичні методики: «Шкалу тривожності» Тейлора в адаптації М. М. Пейсахова та «Методику виявлення схильності до девіантної поведінки» А. Н. Орла (варіант для хлопців). Обробка даних здійснювалася методами дескриптивної статистики, кореляційного аналізу (коефіцієнт рангової кореляції Спірмена) та порівняльного аналізу в середовищі Microsoft Excel та SPSS. Результати показали, що 35% підлітків мають високий рівень тривожності, а 22,5% – високий рівень схильності до девіантної поведінки. Виявлено статистично значущий сильний прямий зв’язок між рівнем тривожності та загальною схильністю до девіантної поведінки (r = 0,68 при p ≤ 0,01). Встановлено лінійну залежність: зі зростанням тривожності суттєво підвищуються показники схильності до девіацій (від 12,4 бали у групі з низькою тривожністю до 26,3 бали у групі з високою). Проаналізовано розподіл рівнів обох конструктів і їхній вплив на психологічну адаптацію підлітків. Обговорено практичні наслідки результатів для організації ранньої психопрофілактичної та корекційної роботи у загальноосвітніх закладах. Підкреслено необхідність своєчасного виявлення підвищеної тривожності та впровадження програм розвитку емоційної саморегуляції, конструктивних копінг-стратегій і психологічної підтримки підлітків групи ризику. Отримані дані можуть бути корисними для шкільних психологів, соціальних педагогів, класних керівників та батьків. Наукова новизна полягає в першому в українському контексті емпіричному дослідженні зазначеного взаємозв’язку саме на вибірці хлопців 8–9 класів з використанням кількісних методів і встановленням конкретних статистичних показників.