Зв’язок між рівнем вогневої підготовки українських військових підрозділів та ефективністю їхніх бойових дій - Шовкун, Василь Миколайович (Академічні візії, 2024)
У цій науковій праці було досліджено специфіку вогневої підготовки українських військових підрозділів та її вплив на ефективність ведення ними бойових дій в умовах російсько-української війни. Визначено, що повномасштабне вторгнення російських військ на територію України призвело до суттєвих змін у сфері навчання особового складу щодо застосування штатної зброї для ураження різних цілей у бою. Було здійснено аналіз змісту поняття «вогнева підготовка» та описано сучасну стрілецьку зброю, яку використовують військовослужбовці Збройних Сил України, оскільки військово-промисловий сектор активно виготовляє нові її види, що потребує використання модерних методик навчання безпечного та ефективного поводження з нею. Постійна модернізація ЗСУ, яка почалась після анексії Криму у 2014 році, та агресія рф на Сході України прискорила процес упровадження стандартів НАТО, розширивши список стрілецької зброї, наявної в підрозділах ЗСУ, що викликало проблему значної кількості номенклатури та неможливості її уніфікації. Проблема аналізу вогневої підготовки українських військових підрозділів та визначення її впливу на ефективність ведення ними бойових дій привернула увагу декількох закордонних та українських дослідників, а також ряду військових експертів ще з часів АТО на Сході України. Але в ході російсько-української війни стало зрозуміло, що розв’язання наукового завдання цієї проблеми вимагає її докорінного переосмислення, бо характер ведення бойових дій із часів АТО та ООС змінився, як і сама номенклатура зброї, яку використовують військовослужбовці ЗСУ. Це означає втрату актуальності багатьох попередніх програм вогневої підготовки чи навіть їхню потенційну шкоду через низьку ефективність. Результати проведених досліджень дозволяють зробити висновок, що Україна має все необхідне для забезпечення якісної вогневої підготовки власних військовослужбовців: від центрів із підготовки й до досвідчених інструкторів, – але не має масового виробництва стрілецької зброї, що спричинило проблему великої кількості різних її видів у військових, викликаючи труднощі забезпечення цих зразків патронами необхідного калібру та спеціалізованого догляду за нею. Вплив вогневої підготовки на успішність виконання українськими військовослужбовцями бойових завдань в умовах «війни дронів» хоч і зменшився через різке скорочення кількості випадків прямого боєзіткнення з ворогом, але досі залишається важливим фактором в умовах штурму ворожих позицій та засідок. Перспективами, що будуть відображені в наступних дослідженнях, є навчання нейромереж на основі курсу вогневої підготовки та використання їх у вітчизняних роботах (механізмах), створених для заміни людей на полі бою. Хоч це і здається питанням далекого майбутнього, але вже було реалізовано в країнах із розвиненою галуззю робототехніки. Також, зважаючи на український досвід вогневої підготовки військовослужбовців ЗСУ, запропоновано ряд заходів щодо підвищення її ефективності.