Правова природа інституту перегляду судових рішень в адміністративному судочинстві за нововиявленими або виключними обставинами - Чайка, Артур Олегович (Академічні візії, 2025)
Стаття присвячена питанням правової природи інституту перегляду судових рішень в адміністративному судочинстві за нововиявленими або виключними обставинами. Звертається увага, що права людини та громадянина можуть бути захищені лише у разі ухвалення судом законного та обґрунтованого судового рішення у справі. Однак судове рішення, яке є законним та обґрунтованим при ухваленні, може перестати бути таким згодом у зв’язку з тим, що судом під час розгляду справи не було враховано важливих обставин, які можуть мати істотне значення для справи, що розглядалася. Цими обставинами є згідно зі ст. 361 КАС України нововиявлені та виключні обставини. На переконання автора, найменування досліджуваного виду перегляду – «перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами» – не повною мірою відповідає його сутності, тому що в названій процедурі переглядаються не тільки самі по собі судові рішення, що набрали законної сили, але адміністративна справа у цілому. Тому слід вважати, що предметом перегляду в цьому провадженні є саме адміністративно-правовий спір, переданий на розгляд суду. Обґрунтовано, що перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та виключними обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, а не його стадією. Автор наводить аргументи, що провадження з перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами передбачає не перевірку винесеного судового рішення на предмет наявності судової помилки, а додаткову гарантію перегляду справи по суті з урахуванням нововиявленої обставини. У той же час перегляд судових рішень за виключними обставинами дійсно спрямований на виправлення помилки у діях суду, що свідчить про незаконність судового рішення, водночас така помилка носить екстраординарний характер. Підсумовано, що можливості досліджуваного виду перегляду з огляду на сучасне регулювання невиправдано звужені законодавцем, що не дозволяє повною мірою реалізувати особі її право на судовий захист.