Щодо сучасних тенденцій в розвитку трудового права - Кметь, Т. О.; Ортлер, Я. А. (Академічні візії, 2026)
Анотація. Стрімкі соціально-економічні трансформації, технологічний прогрес, особливо розвиток цифрових технологій та глобалізація, докорінно змінюють світ праці, що вимагає адекватного переосмислення та оновлення парадигми трудового права. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю аналізу ключових напрямків, у яких відбувається еволюція правового регулювання трудових відносин, а також визначення викликів та перспектив для забезпечення балансу інтересів працівників та роботодавців в умовах сучасної економіки. Метою цієї статті є комплексний аналіз сучасних тенденцій у розвитку національного та міжнародного трудового права, ідентифікація нових форм зайнятості та розробка пропозицій щодо вдосконалення чинного законодавства. У дослідженні визначено кілька домінантних векторів розвитку. По-перше, спостерігається інтенсивна диджиталізація трудових відносин. Це включає правове оформлення дистанційної (віддаленої) роботи, фрілансу, платформної зайнятості (gig-економіки) та інших гнучких форм праці. Виникає потреба у регулюванні «права на відключення» (right to disconnect) та захисту персональних даних працівників у цифровому середовищі. По-друге, посилюється тенденція до індивідуалізації трудових відносин, що виражається у розширенні договірних засад регулювання, збільшенні ролі індивідуальних трудових договорів та автономії сторін. Це вимагає посилення захисної функції трудового права для запобігання зловживанням і гарантування мінімальних трудових стандартів. По-третє, актуалізується питання забезпечення рівності та недискримінації, зокрема, в контексті оплати праці, гендерної рівності та захисту вразливих груп. Четвертою важливою тенденцією є «озеленення» трудового права (green labour law), пов'язане зі змінами у сфері зайнятості внаслідок екологічної та енергетичної трансформації, а також необхідність правового регулювання питань безпеки праці в умовах кліматичних змін. Особлива увага приділяється також змінам у трудовому законодавстві в умовах надзвичайних ситуацій, включаючи воєнний стан, що призводить до спрощення регулювання, але вимагає чіткого визначення механізмів посилення захисту трудових прав працівників у кризові періоди. У результаті дослідження сформульовано низку рекомендацій щодо необхідності адаптації трудового законодавства до нових реалій. Зокрема, йдеться про розробку спеціальних правових норм для регулювання праці на цифрових платформах, оновлення підходів до визначення робочого часу та часу відпочинку в умовах гнучкої зайнятості, а також вдосконалення механізмів контролю та захисту прав працівників в умовах високої мобільності робочої сили. Висновки статті можуть бути використані у законотворчій діяльності та при формуванні державної політики у сфері праці.