Повітове самоврядування в Польщі після 1998 року - Komarowski, Eligiusz Piotr (Академічні візії, 2025)
Анотація. Мета дослідження являє собою проаналізувати становлення та функціонування повітового самоврядування у Польщі після реформи 1998 року, зосереджуючись на повноваженнях, організаційній моделі, фінансовій спроможності, підзвітності та сучасних викликах. Об’єкт дослідження. це повітове самоврядування у Польщі як проміжний рівень публічного управління між ґміною та воєводством, включно з його інституціями, ресурсами та практиками організації надґмінних публічних послуг. Визначено місце повіту в системі децентралізації як інституції координації завдань надґмінного характеру, що потребують ширшого територіального охоплення, ніж можливості однієї ґміни, але водночас мають залишатися наближеними до потреб мешканців. Охарактеризовано інституційну модель управління повітом, включно з роллю ради повіту, виконавчого правління та старости, а також висвітлено відмінності між земськими повітами і містами на правах повіту як двома формами реалізації повітових повноважень. Встановлено, що ключовою сферою діяльності повітів є організація мереж публічних послуг, зокрема середньої та спеціалізованої освіти, частини медичних закладів повітового рівня, соціальної підтримки, інституцій ринку праці, утримання повітових доріг і транспортної доступності, кадастрових та геодезичних функцій, а також антикризової координації і безпекових процедур у межах компетенції самоврядування. Доведено, що фінансова архітектура і правила делегування завдань прямо впливають на фактичну автономію повіту, його інвестиційні можливості та здатність підтримувати стандарти якості послуг. Охарактеризовано сучасні виклики повітового рівня, серед яких демографічне старіння, відтік молоді, потреба цифровізації сервісів, вимоги до прозорості і участі громадян, а також необхідність співпраці з ґмінами, воєводством і центральною адміністрацією у політиках розвитку та кризового реагування. Доведено, що різниця у кадровому потенціалі та адміністративній спроможності між урбанізованими центрами і периферійними територіями посилює неоднорідність результатів, тому тема потребує подальшого аналізу інструментів вирівнювання і підвищення управлінської якості.