Розвиток координаційних здібностей студентів закладу вищої освіти сільськогосподарського профілю засобами силових видів спорту - Амізян, Андрій; Походенко, Ірина; Хома, Михайло; Шимечко, Андрій; Сташків, Вероніка (Академічні візії, 2026)
Анотація. Доведено, що майбутня професійна діяльність у аграрній сфері поєднує інтелектуальне планування з практичними діями, які потребують точності рухів, стійкої рівноваги, швидкої реакції, просторової орієнтації та вміння одночасно контролювати кілька завдань, зокрема під час роботи з технікою, інструментами, вантажами, а також в умовах нерівної поверхні, вібрацій, шуму, змін погоди і втоми, що не рідко підвищує ризик травм і помилок. Мета дослідження полягає у теоретичному обґрунтуванні розвитку координаційних здібностей студентів закладу вищої освіти сільськогосподарського профілю засобами силових видів спорту. Об'єктом дослідження є процес фізичного виховання студентів закладу вищої освіти сільськогосподарського профілю з акцентом на формування координаційних здібностей. В статті розкрито педагогічні підходи до розвитку координаційних здібностей студентів закладу вищої освіти сільськогосподарського профілю засобами силових видів спорту з урахуванням професійних і прикладних потреб майбутньої діяльності. Обґрунтовано, що для аграрних спеціальностей координація є ключовою складовою безпеки і продуктивності, оскільки робота з технікою, інструментами та вантажами потребує точного дозування зусилля, стійкої рівноваги, просторової орієнтації та здатності зберігати якість рухів у стані втоми. Показано, що силові види спорту, зокрема важка атлетика, пауерліфтинг і гирьовий спорт, створюють умови для формування міжм’язової узгодженості, пропріоцептивного контролю, стабілізації тулуба і суглобів, а також для вдосконалення ритму і темпу рухових дій через вимоги до техніки базових вправ. Описано систему педагогічного контролю, яка спирається на стандартизовані координаційні тести, аналіз технічних помилок і самооцінювання студентів щодо відчуття стійкості та керованості рухів. Очікуваним результатом впровадження моделі є зростання точності й економності рухів, підвищення стійкості до побутових і навчальних та виробничих навантажень, а також зниження ризику травм під час практик. Отримані положення можуть бути використані під час розроблення освітніх компонентів, спрямованих на підвищення рухової культури й професійної готовності майбутніх фахівців аграрної сфери у XXI столітті.