Суддівське пізнання як спосіб конструювання онтологічної правової рівноваги: критичний, конструктивний і дискурсивний виміри справедливості (на прикладі ресоціалізації незаконно засуджених) - Гураленко, Наталія Анатоліївна (Академічні візії, 2026)
У статті досліджується суддівське пізнання як філософсько-правовий механізм врегулювання юридичного конфлікту та відновлення онтологічної рівноваги правової реальності, що проявляється у категорії справедливості. Обґрунтовується, що справедливість виступає не лише нормативною вимогою, а телеологічним орієнтиром правосуддя, який визначає зміст і спрямованість судового рішення. У сучасних умовах особливої ваги ця функція набуває у зв’язку з подоланням наслідків судових помилок, ресоціалізацією незаконно засуджених осіб та становленням цифрової справедливості. Показано, що суддівське пізнання реалізує справедливість у трьох взаємопов’язаних вимірах. Критичний вимір полягає у рефлексивному виявленні дефектів позитивного права та обмежень алгоритмізованого правозастосування, здатних породжувати неправомірні рішення. Конструктивний вимір виявляється у творчій інтерпретації норм і формуванні рішень, спрямованих не лише на вирішення конкретної справи, а й на відновлення соціального статусу особи, створення умов її інтеграції та вдосконалення правового регулювання. Дискурсивний вимір розкривається через перетворення конфлікту на аргументований правовий діалог, що забезпечує довіру до суду та запобігає редукції права до технічної процедури. Доведено, що правова реальність формується не нормою як такою, а процесом подолання суперечностей, у якому суд виступає простором переходу від фактичного протистояння до мовно-ціннісного узгодження позицій. Цифрові технології підвищують точність і передбачуваність правозастосування, однак не можуть замінити когнітивно-оцінювальної діяльності судді, особливо у справах про незаконне засудження. Процесуальна форма гарантує формальну справедливість, тоді як змістовна справедливість досягається через інтерпретацію та морально-правову оцінку. Зроблено висновок, що цифрова справедливість постає як поєднання процедурної раціональності та гуманістичної чутливості: технології посилюють доказовий аналіз, але остаточне відновлення правової рівноваги забезпечується саме суддівським пізнанням, спрямованим на відновлення довіри до права і соціальної стабільності.