Безпека як ключовий чинник формування та розвитку держави права - Мартин, Орест (Академічні візії, 2026)
Мета дослідження полягає у розкритті ролі безпеки як стану захищеності від загроз у формуванні та розвитку держави права, а також у визначенні механізмів, які підсилюють захищеність без порушення прав і свобод. Об’єктом дослідження являється взаємозв’язок між станом захищеності суспільства, ефективністю правових процедур і спроможністю державних органів влади забезпечувати верховенство права в умовах впливу зовнішніх і внутрішніх загроз. У роботі розкрито безпеку як стан захищеності від негативного впливу загроз і доведено, що саме такий стан є ключовою передумовою формування та розвитку держави права. Визначено, що дієвість прав і свобод людини залежить від передбачуваності правозастосування, реального виконання судових рішень, а також наявності довіри до судів і правоохоронних органів. Обґрунтовано, що за дефіциту захищеності посилюються позаправові практики, зростає толерантність до корупції, самосуду та тіньових домовленостей, унаслідок чого слабшає легітимність державних органів влади і знижується готовність громадян взаємодіяти з офіційними процедурами. Встановлено, що сучасні загрози мають комплексний характер і охоплюють внутрішнє середовище, де проявляються організована злочинність, корупційні ризики та тиск на правосуддя, а також зовнішнє середовище, де посилюються гібридні впливи, інформаційні атаки і кіберзагрози. Доведено, що баланс між потребою захищеності та вимогою свободи формується через законність, пропорційність і підзвітність, а також через можливість оскарження управлінських рішень. Обґрунтовано доцільність використання рішень на базі застосованих цифрових технологій, включно з технологіями на базі штучного інтелекту, для моніторингу ризиків і виявлення аномалій, за умови правових гарантій прозорості, недискримінації та перевірюваності результатів. Разом із цим встановлено, що захищеність прав власності і контрактів надає імпульс інвестиційній активності, знижує транзакційні витрати бізнесу та підтримує соціальну стійкість громад, тоді як нестача захищеності стимулює витрати на самозахист і поглиблює тінізацію. Доведено, що системна політика безпеки має поєднувати превенцію, реагування і відновлення після криз, формуючи довгострокове підґрунтя для реформ. Разом із цим підкреслено значення відкритих даних для суспільного контролю.