Визначення правоохоронної функції як виклик правовій визначеності: аналіз практики Верховного Суду - Калмикова, Юлія Олександрівна (Академічні візії, 2026)
У статті досліджено проблему визначення правоохоронної функції держави крізь призму принципу правової визначеності та практики Верховного Суду. Актуальність теми зумовлена відсутністю єдиного нормативного підходу до розуміння змісту правоохоронної функції та кола суб'єктів, які її здійснюють, що призводить до розмитості меж між правоохоронною діяльністю та іншими видами публічно-владної діяльності. На основі аналізу законодавства України та судової практики встановлено, що у рішеннях Верховного Суду правоохоронна функція не розглядається як самостійна правова категорія, а використовується імпліцитно – через характеристику повноважень відповідних органів та зміст їх діяльності. З'ясовано, що судова практика формує діяльнісний підхід до розуміння правоохоронної функції, за якого її зміст розкривається через здійснення правозастосовної діяльності, спрямованої на забезпечення правопорядку, захист прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави. Визначено, що ключовими критеріями віднесення органів до правоохоронних є інституційно-функціональні ознаки, зокрема наявність законодавчо визначених повноважень щодо застосування примусових заходів та прийняття обов'язкових рішень. Обґрунтовано, що відсутність чітких критеріїв відмежування правоохоронної функції від суміжних функцій публічного адміністрування створює ризики неоднакового застосування норм права, зловживання владними повноваженнями та порушення принципу верховенства права. Водночас підхід Верховного Суду, орієнтований на функціональний аналіз діяльності органів, забезпечує прикладну визначеність, але обмежує можливості для формування цілісної доктринальної моделі правоохоронної функції. Зроблено висновок, що сучасна судова практика створює передумови для подальшого наукового осмислення правоохоронної функції як комплексного явища публічного права, яке має розглядатися не лише через діяльність окремих органів, а як системна характеристика держави, пов'язана із забезпеченням законності, правопорядку та гарантій прав людини.