КОНЦЕПТУАЛЬНА МОДЕЛЬ ВПЛИВУ КЛАСТЕРНИХ ПЛАТФОРМ НА МІКРОРІВНЕВУ СТІЙКІСТЬ АГРОПІДПРИЄМСТВ В КОНТЕКСТІ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПРОДОВОЛЬЧОЇ БЕЗПЕКИ - Шеремет, Олександр Володимирович (Академічні візії, 2025)
У статті розглянуто роль мікрорівневої стійкості аграрних підприємств як одного з визначальних чинників забезпечення продовольчої безпеки в умовах трансформації глобальних продовольчих систем. Встановлено, що стійкість аграрного сектору формується передусім на рівні окремих підприємств, які забезпечують безперервність виробничих процесів, адаптацію до змін зовнішнього середовища та відтворення ресурсного потенціалу. На основі узагальнення сучасних наукових підходів продовольчу безпеку охарактеризовано як динамічний процес, що залежить від взаємодії широкого спектра чинників: від глобальних економічних дисбалансів і кліматичних змін до воєнних ризиків та інституційної нестабільності. Обґрунтовано, що в цих умовах традиційні підходи до забезпечення стійкості потребують переосмислення. Встановлено, що кластерні моделі в аграрному секторі еволюціонують від територіально локалізованих форм до мережевих і платформних структур, які забезпечують ефективнішу інтеграцію підприємств, розширюють доступ до ресурсів та стимулюють інноваційну взаємодію. Запропоновано авторське трактування мікрорівневої стійкості як комплексної характеристики, що поєднує економічну, виробничо-технологічну та соціально-інституційну складові. Доведено, що кластерні платформи можуть виступати дієвим інструментом підвищення стійкості агропідприємств завдяки зниженню трансакційних витрат, диверсифікації каналів збуту, забезпеченню колективного доступу до ресурсів та узгодженню діяльності учасників. Результати порівняльного аналізу свідчать, що підприємства, інтегровані у кластерне середовище, демонструють вищий рівень адаптивності, меншу вразливість до ризиків та загалом кращі показники ефективності. Розроблено концептуальну модель впливу кластерних платформ на мікрорівневу стійкість аграрних підприємств, яка відображає взаємозв'язок між параметрами зовнішнього середовища, механізмами координації, інституційною підтримкою та результатами функціонування. Обґрунтовано, що в сучасних умовах стійкість набуває мережевого характеру і формується як результат взаємодії учасників кластерної системи. Практична значущість отриманих результатів полягає у можливості їх використання для формування політики розвитку кластерних ініціатив та підвищення ефективності функціонування аграрного сектору.