Удосконалення антикризового управління підприємством в умовах дефіциту трудових ресурсів, зумовленого вимушеною міграцією - Грицан, Володимир Михайлович; Мойса, Тарас Васильович (Академічні візії, 2026)
У статті досліджено теоретичні та прикладні аспекти удосконалення антикризового управління підприємством в умовах дефіциту трудових ресурсів, зумовленого вимушеною трудовою міграцією населення. Обґрунтовано, що сучасні міграційні процеси, спричинені глибокими соціально-економічними та безпековими викликами, формують стійкий дефіцит робочої сили, який має системний вплив на функціонування підприємств, зокрема на їх продуктивність, інвестиційну активність та економічну стійкість. Встановлено, що дефіцит трудових ресурсів має мультиплікативний характер і спричиняє погіршення фінансово-економічних результатів діяльності підприємств. Узагальнено сучасні наукові підходи до антикризового управління та визначено їх обмеженість у контексті врахування фактору вимушеної трудової міграції. Доведено необхідність трансформації традиційних моделей управління у напрямі підвищення їх адаптивності, гнучкості та орієнтації на управління кадровими ризиками. У результаті дослідження ідентифіковано найбільш вагомі проблеми антикризового управління, пов'язані з втратою кваліфікованих працівників, зростанням витрат на персонал та зниженням продуктивності праці. Запропоновано напрями удосконалення системи антикризового управління підприємством, що передбачають впровадження гнучких форм зайнятості, цифровізацію бізнес-процесів, розвиток внутрішнього людського капіталу та стратегічне планування кадрових ресурсів. Розроблено модель інтегрованого антикризового управління, яка базується на поєднанні оцінювання кадрових ризиків, планування антикризових заходів, використання адаптивних інструментів та системи моніторингу й контролю. Доведено, що її застосування сприяє підвищенню ефективності управлінських рішень та забезпеченню економічної стійкості підприємств в умовах дефіциту трудових ресурсів. Практичне значення отриманих результатів полягає у можливості їх використання підприємствами для адаптації до сучасних викликів ринку праці, а також органами публічного управління при формуванні політики у сфері зайнятості та міграції.