Виховання медіакультури майбутніх педагогів у культурно-освітньому просторі закладу вищої освіти: феноменологія та стратегії - Квасенко, Олександр Володимирович (Академічні візії, 2026)
Стаття спрямована на комплексне теоретичне обґрунтування та науково-практичну розробку дієвих стратегій виховання медіакультури майбутніх педагогів у сучасному культурно-освітньому просторі закладу вищої освіти з обов'язковим урахуванням глобальних викликів тотальної цифровізації суспільства, стрімкого та неконтрольованого розвитку технологій генеративного штучного інтелекту, а також нагальних національних потреб у сфері інформаційної безпеки та психологічної резистентності особистості в умовах воєнного стану. У процесі дослідження було використано комплекс взаємопов'язаних теоретичних та емпіричних методів наукового пізнання: системний і структурно-функціональний аналіз для детального вивчення архітектоніки сучасного культурно-освітнього простору; порівняльний аналіз для концептуального зіставлення традиційних та інноваційних (мейкерспейси, ШІ-центри) моделей навчання; контент-аналіз нормативно-правових документів, державних стратегій та репрезентативних статистичних даних (зокрема, Індексу медіаграмотності українців 2025 р.) для формування емпіричного профілю медіаграмотності студентської молоді. Проаналізовано сутнісну трансформацію концепту медіакультури від спрощеного інструментального набору навичок роботи з технікою до цілісного особистісного утворення, що базується на тісному взаємозв'язку когнітивного, аксіологічного та діяльнісно-креативного векторів професійного розвитку майбутнього вчителя.1 Науково обґрунтовано роль університетських бібліотечних мейкерспейсів як нейтральних фізичних та цифрових хабів для міждисциплінарної взаємодії та формування критичного осмислення технологій.1 Визначено педагогічні особливості інтеграції генеративного штучного інтелекту (GPT-4, Claude та ін.) в освітній процес, де ШІ розглядається як статистична модель, що потребує обов'язкової верифікації та етичного використання. Розкрито теоретичну сутність травмазцілювальної медіаосвіти як стратегічного інструменту мінімізації негативних наслідків медіатравматизації в умовах воєнних дій. ьДоведено, що ефективне виховання медіакультури майбутніх педагогів досягається через створення гібридного культурно-освітнього простору ЗВО, який стимулює активну суб'єктну позицію студента-мейкера та забезпечує формування стійкого «медіа-імунітету» до деструктивних впливів. Встановлено критичну необхідність переходу до нових моделей оцінювання навчальних досягнень, орієнтованих на критичну рефлексію результатів діяльності ШІ.