САМОСУВЕРЕННІ СИСТЕМИ ЦИФРОВОЇ СПАДЩИНИ: РОЗШИРЕННЯ РАМКИ ТУГОЛУКОВА–ЛЮШЕНКА ДЛЯ СПАДКУВАННЯ ЦИФРОВИХ АКТИВІВ В ЕКОСИСТЕМАХ WEB3 - Перегуда, Юлія А. (Академічні візії, 2026)
У статті досліджено проблему спадкування цифрових активів у Web3-екосистемах, де економічна цінність криптовалют, NFT, токенізованих активів, хмарно збережених об'єктів інтелектуальної власності та високовартісних платформних акаунтів не супроводжується достатньо надійними правовими й технічними механізмами міжгенераційної передачі. Актуальність теми зумовлена тим, що традиційне спадкове право орієнтоване переважно на матеріальні об'єкти або документально підтверджені майнові права, тоді як блокчейн-активи залежать від приватних ключів, платформні акаунти обмежуються умовами користування, а транскордонний характер цифрових портфелів ускладнює визначення застосовного права. Метою дослідження є розроблення інтегрованої концептуальної моделі Self-Sovereign Digital Heritage System (SSDHS), яка поєднує самосуверенну ідентичність, децентралізовані ідентифікатори, верифіковані облікові дані, цифрові сейфи, смарт-контрактне виконання спадкових умов і регуляторний комплаєнс. Методологічну основу становлять порівняльно-правовий аналіз, системний аналіз, функціональне моделювання, концептуальне проєктування та оцінювання регуляторного впливу. У роботі обґрунтовано шестирівневу архітектуру SSDHS, що охоплює рівень ідентичності, рівень інвентаризації цифрових активів, рівень захищеного зберігання, блокчейн-рівень, рівень спадкового виконання та рівень правової відповідності. Показано, що SSI вирішує проблему криптографічної автентифікації спадкоємця, тоді як цифровий сейф забезпечує безпечне зберігання приватних ключів, спадкових інструкцій, DID-матеріалу та цифрового заповіту. Проведено порівняльний аналіз регуляторних рамок США, Європейського Союзу й України щодо фідуціарного доступу до цифрових активів, електронних заповітів, цифрової ідентичності, ринку криптоактивів, захисту персональних даних, віртуальних активів та електронної ідентифікації. Доведено, що SSDHS може використовуватися як нормативно-технологічна референтна модель для зменшення ризику втрати цифрових активів через недоступність приватних ключів, підвищення надійності ідентифікації спадкоємців, скорочення залежності від централізованих посередників і підготовки майбутніх законодавчих рішень щодо цифрової спадщини.