Комплексний вплив асертивності, емоційного і соціального інтелекту на життєстійкість особистості пізнього юнацького віку: методологічний дискурс - Співак, Любов Миколаївна (Академічні візії, 2026)
В статті проаналізовано вплив асертивності у комплексі з емоційним і соціальним інтелектом на життєстійкість особистості пізнього юнацького віку. Свідченням актуальності досліджуваної проблеми є потреба особистості пізнього юнацького віку впевнено і неагресивно відстоювати свою позицію внаслідок збільшення кількості й ускладнення міжособистісних взаємодій, котра залежить від її здатності розпізнавати емоції й поведінку інших людей, що в комплексі забезпечує її життєву стійкість, сприяючи ефективній адаптації в умовах воєнного стану. Мета дослідження полягає в обґрунтуванні психологічної сутності й структури асертивності, соціального і емоційного інтелекту, а також зв'язків між ними у контексті комплексного впливу на життєстійкість особистості пізнього юнацького віку. Методологічне підґрунтя дослідження складають системний і суб'єктний підходи. Застосовано теоретичний аналіз наукових джерел, термінологічний аналіз, порівняння, систематизацію й узагальнення. Асертивність особистості визначено як впевнене і конструктивне відстоювання своєї позиції у міжособистісних взаємодіях із повагою до прав та інтересів їх учасників, що містить компоненти, котрі забезпечують певні функції: когнітивно-смисловий (об'єктивність аналізу ситуацій, гнучкість мислення, прийняття рішень); афективний (емоційна стійкість завдяки впевненості в собі й довірі до світу); поведінковий (рішучість і конструктивність у міжособистісній взаємодії). Емоційний інтелект - як когнітивну здатність особистості розпізнавати прояви власних емоцій і почуттів та учасників міжособистісних взаємодій для досягнення в них успіху. Його компонентами є здатності: розпізнавати і розуміти прояви та значення своїх емоцій і учасників міжособистісних взаємодій; адекватно виявляти власні емоцій; об'єктивно аналізувати ситуації цих взаємодій, зважаючи на свої емоції; регулювати власні емоції, з огляду на поведінку, інтереси і потреби їх учасників. Соціальний інтелект - як інтегровану здатність особистості розпізнавати й аналізувати, як поведінку, наміри й емоції, так і їхні прояви у невербальній і вербальній експресії учасників міжособистісної взаємодії, та передбачати поведінку цих учасників. Його компоненти стосуються здатностей: розпізнавати прояви вербальної й невербальної експресії поведінки; визначати класи поведінки; розуміти поведінку в міжособистісних взаємодіях; пізнавати і розуміти логіку систем поведінки; розуміти зміни таких схожих проявів у різних за змістом ситуаціях; пізнавати й розуміти результати поведінки і передбачати її наслідки, застосовуючи наявну інформацію. Життєстійкість - як систему переконань і здатність особистості протистояти складним життєвим обставинам, перетворюючи їх у можливості особистісного зростання. Її компоненти пов'язані з певними функціями: залученість (упевненістю в користі активної участі в подіях свого життя на противагу відчуженості); контроль (переконаннями щодо можливого впливу на перебіг подій); прийняття ризику (сприйняттям негативних життєвих викликів, як природної частини життя і можливості для особистісного зростання). В тривалих стресових умовах життєстійкість особистості пізнього юнацького віку сукупно забезпечують її асертивність та розвинені емоційний і соціальний інтелект. Наукова новизна результатів стосується комплексного впливу асертивності та емоційного і соціального інтелекту на життєстійкість особистості пізнього юнацького віку в тривалих стресових умовах. Практичне значення результатів полягає в можливості їх застосування психологами, тренерами, медіаторами для розвитку життєстійкості особистості пізнього юнацького віку в тривалих стресових умовах, із урахуванням комплексного впливу на цей процес асертивності та емоційного і соціального інтелекту. Отримані результати є теоретико-методологічними і вимагають емпіричної перевірки.