Методичне забезпечення підготовки майбутнього вчителя до медіатворчості: програма спеціального курсу та практикум - Дуцик, Андрій Андрійович (Академічні візії, 2026)
У статті представлено методичне забезпечення підготовки майбутнього вчителя до медіатворчості у професійній діяльності, розроблене як операційне продовження структурно-функціональної моделі такої підготовки. Актуальність проблеми зумовлена суперечністю між нормативно закріпленими вимогами до цифрової компетентності педагога та фактичним станом його готовності створювати власні освітні медіапродукти: емпіричні дослідження фіксують слабкість саме продуктивного складника цифрової компетентності вчителя, а за даними чеського дослідження більшість опитаних учителів і студентів педагогічних спеціальностей не вважає себе готовою до медіаосвітньої діяльності. Мета статті — розробити й обґрунтувати методичне забезпечення підготовки майбутнього вчителя до медіатворчості, що охоплює програму спеціального курсу, практикум і методичні рекомендації для викладачів. Дослідження виконано теоретичними методами: аналіз і синтез наукових джерел переважно 2023–2026 років із залученням класичних праць з медіаосвіти, вивчення нормативно-правової бази, педагогічне проєктування, порівняльний аналіз наявних програм медіаосвітньої підготовки. Джерельну базу склали двадцять три джерела, зокрема німецька серія досліджень за методологією design-based research та українські праці з медіадидактики. Результатом є трикомпонентне методичне забезпечення. Програма спеціального курсу «Медіатворчість у професійній діяльності вчителя» обсягом 3 кредити ЄКТС (90 годин) містить дев'ять тем, що охоплюють шлях від усвідомлення педагогічної суті медіатворчості до самостійного захисту медіапроєкту; продуктивне ядро курсу становлять п'ять тем, присвячених окремим форматам освітніх медіапродуктів. Практикум описано як спосіб організації практичних занять із трирівневою системою завдань — репродуктивного, продуктивного і творчого рівнів — та процедурою взаємооцінювання. Методичні рекомендації охоплюють методичні ризики викладання і ресурсне забезпечення курсу. Наведено таблиці відповідності складників готовності елементам забезпечення та порівняння розробки з наявними аналогами. Наукова новизна має проєктувальний характер: розроблено авторський варіант методичного забезпечення, у якому предметом формування є здатність студента створити освітній медіапродукт, тоді як проаналізовані програми формують медіаобізнаність фахівця або готовність навчати медіаграмотності інших. Запропоновано практикум із медіатворчості як форму, відмежовану від традиційного практичного заняття за характером завдання, результату та роллю викладача. Практичне значення роботи полягає в можливості апробації програми, практикуму та рекомендацій в освітньому процесі закладів вищої освіти під час підготовки здобувачів галузі A Освіта (за попереднім переліком — 01 Освіта/Педагогіка), а також у системі післядипломної педагогічної освіти.