Інтеграція міжнародного досвіду доказових технік відновлення голосової функції осіб різного віку в українську практику - Бабич, Наталія Миколаївна; Овчаренко, Марина Сергіївна; Папп, Інна Ігорівна; Товкес, Юлія Володимирівна; Плужник, Павло Павлович (Академічні візії, 2026)
Порушення голосової функції впливають на якість життя особи будь-якого віку, адже зумовлюють виникнення комунікативних бар'єрів, які перешкоджають функціонуванню людини в соціумі. В статті наголошується на важливості врахування «компонентів здоров'я», а саме збереженість якісних характеристик голосу, які важливі для побудови логопедичної стратегії відновлення голосу, а не акцентується увага на «наслідках захворювання». Такий підхід ґрунтується на Міжнародній класифікації функціонування, обмежень життєдіяльності та здоров'я (МКФ), яка дозволяє врахувати не лише проблему з голосом, але й те, як особа не може через повноцінно спілкуватися і жити повноцінним життям. Українська практика використовує узагальнений алгоритм роботи із голосовими порушеннями, який застосовується переважно однаково для всіх пацієнтів, незалежно від етіології порушення. Натомість міжнародна практика використовує техніки для дітей, дорослих, для людей із хворобою Паркінсона, ефективність яких переважно доведена наукою і практикою. Тому виникає потреба в інтеграції міжнародного досвіду в українську практику. Мета статті: здійснити аналіз українського і закордонного досвіду відновлення голосової функції у дітей, підлітків, дорослих та запропонувати кроки інтеграції доступних технік в українську логопедичну практику. Авторами статті проаналізовано підручники з голосової терапії, наукові статті щодо логопедичної роботи з особами із порушенням голосу, голосової терапії і голосової реабілітації. Констатовано, що українська логопедична практика передбачає спільну роботу фоніатра, логопеда, психотерапевта курсом у 2 -3 тижні і щоденні виконання вправ пацієнтом щодня. Міжнародна практика має в арсеналі достатньо велику систему голосових технік, окремі програми для різних вікових груп і механізмів порушення голосу. Українська практика має командний підхід і раннє втручання, що є позитивним і потребує підкріплення. Разом з тим їй бракує диференційованих технік із власними доказами ефективності, спеціальних програм для осіб різного віку і з різним дизонтогенезом. Важливо також врахувати міжнародний досвід соціальної адаптації особи із порушенням голосової функції після логопедичного втручання до звичного життя, що є ключовим аспектом МКФ. Запропоновано інтегрувати в українську практику окремі доказові техніки з міжнародного досвіду (VFE та SOVT-вправи), передбачити адаптацію спеціальних програм відновлення голосу при неврологічних порушеннях за прикладом LSVT, впровадити принцип діагностичної проби для добору техніки та здійснювати моніторинг ефективності не лише за станом голосу, але й включеності пацієнта в соціальну взаємодію в родині, закладі освіти, професійному середовищі тощо.